C14

Karbondatering
Karbondatering, også kalt C14, er en metode som forskerne bruker for å bestemme alderen på døde dyr og planter. I hele livsløpet til levende organismer tar de opp karbonforbindelser, og når de dør stopper inntaket. I et kjent tempo siger karbonforbindelsene ut, og når forskere måler kan de derfor fastsette hvor lenge organismen har vært død. Etter 5730 år, er mengden av karbon-14 i den døde organismen halvvert til det innholdet den hadde da den levde, dette er kalt halveringstiden. For å måle mengden av karbon-14 i gamle benrester fra et dødt menneske, må du sammenlikne det med tilsvarende ben hos et levende menneske, og se på forskjellen. Dermed kan man finne ut hvor gamle de døde benrestene er.

Historie
Teorien ble utviklet av den amerikanske kjemikeren Williard Frank Libby i USA på 1940-tallet. Under andre verdenskrig hadde Libby forsket med andre forskere på kosmisk stråling. De fant ut at partiklene som kom til jorden produserte nøytroner, som igjen reagerer på nitrogenatomer og danner karbonisotopene 14C, eller radiokarbon. Disse isotopene har åtte nøytroner og ikke seks. De er derfor ustabile, noe som fører til at mengden med radioaktivitet minsker med en bestemt hastighet.

Kilder
https://no.wikipedia.org/wiki/Karbondatering

Naturfag 3, Harald Brandt, Odd T. Hushovd og Cathrine W. Tellefsen - kap.3 side 88-89.