Måling av radioaktivitet

'''Den radioaktive strålingen er i likhet med radiobølger, usynlig. Hvis man skal kunne måle denne må man utnytte strålingens evne til å vekselvirke med stoff som den treffer.'''

Geiger-Müller teller
Geiger teller bruker vi for å måle alfa og betastråling. Geiger telleren registrerer stråling fra radioaktive stoffer med både lydsignal og antall treff.

For å bestemme aktiviteten til en radioaktiv kilde, kan vi bruke en Geiger-Müller (G-M) teller. Denne skiller ikke mellom stråletyper og stråleenergier. Denne måleren består av et sylinder som fungerer som en katode (negativ elektrode). En anondetråd (positiv elektrode) rager inn i sylinderet på en dene siden. På den andre siden, hvor strålingen faller inn, er det et tynt vindu som dekker over. Syldinderet er fylt med en gassblanding under lavt trykk, men mellom elektrodene er det høyspenning. Den radioaktive strålingen som faller inn, ioniserer gassatomene, og frie elektroner blir dermed dannet. De får en så kraftig akselerasjon at de ioniserer flere gassatomer. Ionene og elektronene vandrer dermed til hver sin elektrode, som gir en strømpuls. Gammastråler trenger også gjennom veggen til G-M telleren, og ioniserer gass. Pulsene telles, eller blir sendt til en høyttaler.

Scintillasjonsteller
I motsetning til Geiger teller kan scintillasjonsteller registrere hvilket radioaktivt stoff som er tilstede og hvor store mengder.

Å vite hvilke radioaktive nuklider som er tilstede, samt mengde av disse, er veldig viktig å vite. Men G-M telleren kan vi ikke bruke til å måle dette. Når en ustabil atomkjerne har sendt ut A-stråling eller B-stråling er kjernen ofte i eksitert tilstand. Den går ut av grunntilstanden sin ved å sende ut Y-stråling. Energien til de eksiterte tilstandene er spesifikk for hver enkel nuklide. Energien til den utsendte Y-strålingen er derfor som et fingeravtrykk for nukliden. De ulike energinivåenes strålingsintensitet er forskjell, men forholdet mellom intensitetene er konstant.

En scintillasjonsteller måler både intensiteten og energien i Y-strålingen. Radionuklider kan identifiserers på denne måten, og deres menge kan bestemmes.

Når enkelte stoffer absorberer ioniserende stråling, lyser de opp. Styrken til lysglimtet er proporsjonal med energien til Y-fotonet som har blitt absorbert. Dette blir utnyttet i en scintillasjonsteller, som ofte bruker en natriumjodid-krystall som detektor.

En fotomultiplikator registrerer lysglimtene i denne krystallen, og forsterker dem med en faktor på cirka 106. Pulshøyden er proporsjonal med Y-energien. Pulsene kan sorteres etter energinivå med en flerkanalsanalysator. Her telles det antall pulser registrert for de enkelte energinivåer, og ved å sammenligne data fra prøven med kalibreringsdata, kan strålingskilden i prøven bestemmes både kvalitativt og kvantitativt.

Kilder
http://ndla.no/nb/node/59607